Academy of Sciences and Arts of Bosnia and Herzegovina
Dostojanstveno držanje, gordost i ataraksija (ἀταραξία) profesorice Jelene Berberović
Povodom 70. obljetnice Odsjeka za filozofiju i sociologiju Filozofskog fakulteta Univerziteta u Sarajevu
Akademija označava asocijaciju naučnika (učeno društvo, organizaciono tijelo) koji se bave istraživanjima na polju prirodnih nauka, filozofije i umjetnosti i koordinira znanstveno-istraživačke aktivnosti i standarde za akademske discipline, a one su obično strukturirane prema akademskim disciplinama, odnosno naučnim poljima koja izučavaju, i potpomognute su od strane matične države. Akademik je punopravni član naučne, umjetničke, književne zajednice u određenom društvu. U mnogim zemljama to je počasni naslov koji se koristi za označavanje punopravnog člana nacionalne akademije koji ima snažan utjecaj na nacionalni naučni / umjetnički život i igra važnu organizacionu ulogu u akademskoj razmjeni država. Pluralizacija akademskog prostora u BiH (stvaranje ANU RS, HAZU i BANU, IANUBiH) unekoliko je poboljšala relativno krutu strukturu, međutim, prestiž i značenje naslova definitivno su znatno narušeni devalviranjem kod prijema i samog broja novonastalih akademija. Kako bi se potvrdila smislenost članstva četvorice naših redovnih članova ANUBiH kao nacionalne (državne) akademije u ovom kratkom omažu njima u čast ukazujemo na relevantnost njihovog opusa s jedinom manom što nije više prevođen u engleski jezik, jer da je tomu takav slučaj, danas bi jamačno neki od njih bili dio mainstreama svjetske filozofije malgre tout.
Tehnika kao sudbina čovječanstva:Ili protiv trivijalnoga optimizma„svjetske povijesti“
Refleksije uz knjigu Oswalda Spenglera, Čovjek i tehnika: Prilog filozofiji života, AGM, Zagreb, 2019. S njemačkoga prevela Vera Mosković
Ralph Waldo Emerson, Predstavnici čovječanstva: Sedam predavanja, Disput, Zagreb, 2024. S engleskoga preveo Blaž Ivanković. Pogovor: Stanko Andrić
Transcendentalna metoda i prenosivi kauzalitet
Cilj ovoga rukopisa je dovesti Kantovu transcendentalnu metodu u polje pulsirajućeg socijalnog odnosa i povezati transcendenciju subjektivne svijesti s fenomenima socijalne pulsacije. Na taj način i transcendencija i pulsacija dobivaju nove dimenzije: transcendencija dobiva realnost, pulsacija dobiva znanstvenu utemeljenost. Ako se transcendentalna metoda, kao metoda kojom se kategorije subjektivne svijesti prenose na realitet, promatra kao prenosivi kauzalitet, onda ove kategorije dobivaju stvarnost izvan sebe, u predmetima na koje se odnose. Kod Kanta um se uvijek odnosi samo na sebe, ali je to način da se mišljenje znanstveno utemelji, na pojmovima i načelima koji se a priori opravdavaju, mimo iskustva. S prenosivim kauzalitetom to opravdanje se traži na samim predmetima mišljenja ili u socijalnim odnosima na drugom čovjeku. Kant je pokazao i dokazao stvaralačku snagu uma koja se mora uzeti u obzir u svakom znanstvenom zasnivanju humanističkih i socijalnih znanosti. Za konstruktivističku socijalnu teoriju koja se temelji na kategorijama socijalne pulsacije to je veoma značajno.
Iznimno mi je zadovoljstvo pozdraviti vas i vidjeti ovako veliki odaziv. To još jednom potvrđuje koliko nam arhitektura znači i koliko nas sve povezuje. Nakon lijepih, dirljivih riječi uvaženih promotora, želim se u ime svoga tate, ali i svoje osobno, zahvaliti svima koji su učestvovali u nastajanju ove knjige i ovu promociju učinili posebnom. Prije svega, hvala promotorima, bez kojih ovaj događaj ne bi bio moguć. Zatim uvaženim recenzentima, izdavaču Dobra knjiga, s kojima smo surađivali s velikim zadovoljstvom, te organizatorima – ANUBiH i Umjetničkoj galeriji i gospodinu Straji Krsmanoviću koji nam je ustupio ovaj prostor. Međutim, moram istaći posebne zahvale prof. Asimu Đeliloviću, koji je najzaslužniji za nastanak knjige i koji je, zapravo, idejni tvorac cijelog koncepta. Iako je samozatajan i skroman, ne mogu ne istaknuti koliko se ustrajno i nesebično zalagao da se ovaj projekt realizira upravo onako kako je zamišljen. Tijekom gotovo dvije godine suradnje, prof. Đelilović je strpljivo radio s nama, pomagao pri istraživanju arhive, različitih tekstova skupljanih sedamdeset godina. Njegova predanost bila je prisutna u svakoj fazi rada, sve do današnje promocije. Konačno, moram reći kako vjerujem da arhitektura, osim što odražava kontekst vremena i mjesta, uvijek puno govori i o svom autoru. Kroz rukopis arhitekta, dakle njegova djela, možemo spoznati i njegove poglede na svijet, ali i njegov senzibilitet. Zato su u ovoj knjizi, osim arhitekata, zastupljene i misli pjesnika i književnika – oni kroz svoj jedinstveni jezik dodiruju srž arhitekture i osjećaje koji izaziva. Jer, da parafraziram Le Corbusiera, građevina sama po sebi može biti dobra tehnička vještina, ali tek kada dotakne nečije srce i kada možemo reći: „Ovo je lijepo.“ Onda je to arhitektura, jer umjetnost je ušla u nju. Zato sam posebno dirnuta što svaki od promotora to osjeća i interpretira kroz svoju osobnu priču. Za kraj želim reći kako ova knjiga nije zatvorena cjelina. Naprotiv, ona je mjesto gdje se misao razvija, gdje se potiče traganje, promišljanje, istraživanje i, kako sam arhitekta često kaže, čak i u poznim godinama i s dugogodišnjim iskustvom: „Arhitektura je za mene velikim dijelom uvijek igra i uzbuđenje u kreativnoj neizvjesnosti svog nastajanja.“
Zlatko Ugljen, profesor, trostruki akademik, neimar remek-djela naše moderne, tvorac arhitekture postojanosti, ove godine navršava osam desetljeća života. Grad Mostar, u kojem je Zlatko rođen i kome je darovao jednu od najljepših svojih građevina, izbrisao je tu umjetničku zadužbinu s lica zemlje. Zaborav cvate u našim porušenim gradovima, a njegovi ružni divovski cvjetovi od betona, aluminija i stakla niču i zbore o sveopćoj duhovnoj pustinji naših dana. Wozu Dichter in dürftiger Zeit (čemu pjesnici u oskudnom vremenu)?, pitamo se u nevjerici, kao što se nekoć pitao Hölderlin u svojim mračnim, proročanskim elegijama.
Svako ko je radio pod mentorskom rukom prof. Ugljena, od projektantskog tima A4 na čelu s dugogodišnjim saradnikom, uvaženim arhitektom Brankom Tadićem, pa do kolone generacija studenata koji su prošli kroz čuvena institutska vrata pod brojem 345, upoznao je šta znači zahtjevnost arhitektonske profesije. Kad se spoje jedinstvena autorska vizija, visoki projektantski kriteriji i nemogući rokovi, onda noću svijetle institutski uredi... Strpljivo i s velikom dozom respekta prate tako snažnu stvaralačku ličnost koja mnoštvo svojih djela kreira u duhu Gesamkunstwerka – totalnog dizajna. Do krajnosti je profesor posvećen detaljima, bez obzira na to da li kreira svijećnjak, zdjelu ili ručku na vratima. Ništa ne prepušta slučaju i sve mora biti potčinjeno jedinstvenoj umjetničkoj naraciji. Svestrani interes i iskonsku mladalačku radoznalost iskazuje još u studentskim danima, čemu svjedoče zadnje stranice antologijske knjige Arhitektura Bosne i put u savremeno. Prof. Neidhardt izdvaja raznolike projekte talentiranog učenika Zlatka Ugljena: od uređenja prodavnice, dizajna stolice, skice bosanske seljanke u narodnoj nošnji do makete savremenog enterijera inspiriranog tradicionalnim elementima.
latko Ugljen – arhitektura / kritike / osvrti / intervjui, Dobra knjiga, Sarajevo 2025, 417 str. Umjetnička galerija, Sarajevo, 7. 2. 2026. Knjiga o kojoj je ovdje riječ jest zbirka od pedesetak kraćih ili duljih tekstova u kojima se njihovi autori referiraju na arhitekturu Zlatka Ugljena. U njoj su prilozi povjesničara umjetnosti, arhitekata, teoretičara arhitekture, ali tu je i niz književnih, publicističkih tekstova kroz posljednjih više od pet desetljeća. Autori su s područja cijele regije, ali i iz daljnjeg inozemstva. Knjiga pruža vrstan uvid u Ugljenovu arhitekturu, a prilozi su, uzeto u cjelini, svjedočanstvo o autoru i njegovu stvaralaštvu te ima i dokumentarni karakter, ali isto tako i edukativni karakter, ponajprije za one koji pohađaju studij arhitekture.
U sarajevskoj Umjetničkoj galeriji 7. februara 2026. godine promovirana je knjiga Zlatko Ugljen – arhitektura/ kritike/ osvrti/ intervjui u izdanju Dobre knjige iz Sarajeva. Redakcija Dijaloga objavljuje autorizirana izlaganja akademika Nikole Bašića, prof. dr. fra Marka Karamarića, prof. dr. Erdina Salihovića, književnika Mile Stojića i prof. dr Nine Ugljen o knjizi ovog velikog arhitekta, redovnog člana Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine.
Daytonski ustav: univerzalna ljudska prava i njihova negacija
Prva rečenica u preambuli Ustava Bosne i Hercegovine kaže da je taj Ustav „utemeljen na poštovanju ljudskog dostojanstva, slobode i jednakosti“. Utemeljen je, dakle, na najvišim dostignućima klasičnoga liberalizma, koji su sadržani u američkoj Deklaraciji o neovisnosti (1776), u francuskoj Deklaraciji o pravima čovjeka i građanina (1789) i u Ustavu Sjedinjenih Američkih Država (1787). Pod liberalnim svijetom mislim na svijet koji se poziva na slobodu kao osnovnu ideju i kao temeljnu vrijednost koja čini bit dostojanstva svakoga čovjeka. Čovjek pojedinac ima pravo na život, slobodu i sreću. Danas je klasični liberalizam u krizi jer se u cijelom svijetu pretvorio u neoliberalizam, u kojem je ugrožena ne samo politička i ekonomska jednakost nego i sloboda i ljudsko dostojanstvo. Na jednoj strani stoje milijarderi, a na drugoj siromašna većina. Kriza liberalizma proizašla je iz krivoga poimanja čovjekove slobode, jer se zaboravilo da su ljudi rođeni slobodni i jednaki u dostojanstvu i pravima te da ih je Stvoritelj obdario neotuđivim pravima na život, slobodu i sreću; zaboravljeno je, dakle, da je sloboda i dar i zadaća, da je čovjekova sloboda omogućena i izborena. Umjesto moralnog univerzalizma danas vlada imperijalni (politički) univerzalizam koji negira moralne principe i ljudska prava radi uvećanja svoje moći, bogatstva i interesa. Što je slobodniji od svoga egoizma, to je čovjek komunikativniji (više povezan s drugima), tako da se individualna sloboda i communio uzajamno pretpostavljaju i uključuju. Na kraju treba reći da Brčko distrikt vrlo dobro funkcionira jer se u njemu poštuju univerzalna ljudska prava i partikularna (nacionalna i druga) prava. Brčko distrikt može biti uzor i državi Bosni i Hercegovini, i entitetima, i kantonima, i općinama. Ali, o tome skoro svi šute.
Trideset godina Daytonskog mirovnog sporazuma
Granice EU uvjetovanosti: Demokratska reforma i retorička europeizacija u Bosni i Hercegovini
Spori i neujednačeni napredak Bosne i Hercegovine prema članstvu u Europskoj uniji naglašava ograničenja EU uvjetovanosti u postkonfliktnim i duboko podijeljenim društvima. Unatoč opsežnom angažmanu EU i usvajanju brojnih zakona i institucija inspiriranih EU, demokratska konsolidacija u Bosni i Hercegovini ostaje nepotpuna. Ovaj članak ispituje zašto je europeizacija koju provodi EU proizvela pretežno formalne, a ne suštinske demokratske promjene. Oslanjajući se na teoriju demokratizacije i model vanjskih poticaja europskih uvjeta, članak tvrdi da je učinkovitost europskih uvjeta u BiH ograničena padom kredibiliteta poticaja, rastućim troškovima usvajanja na domaćem nivou i strateškom upotrebom retoričkog djelovanja političkih elita. Analiza nadalje pokazuje kako ustavni okvir Bosne i Hercegovine, utemeljen na Daytonu, karakteriziran institucionalnom fragmentacijom i višestrukim točkama veta, olakšava opstrukciju reformi i slabi odgovornost.
Demokratski kapacitet institucija zakonodavne i izvršne vlasti Bosne i Hercegovine: Parlamentarna skupština i Vijeće ministara
Ovaj rad odnosi se na nedostatke unutar aktuelnog ustavnog poretka Bosne i Hercegovine, sa stanovišta opšteprihvaćenih međunarodnih demokratskih standarda pravne prirode, temeljnih uzusa nauke ustavnog prava, odnosno sa stanovišta principa vladavine prava. U tom smislu, na prvom mjestu elaborirani su nedostaci u odnosu na način izbora i način donošenja odluka državnog predstavničkog ustavotvornog i zakonodavnog tijela – Parlamentarne skupštine Bosne i Hercegovine. Potom je data analiza strukture i načina odlučivanja Vijeća ministara Bosne i Hercegovine, odnosno odredbi državnog Zakona o Vijeću ministara u odnosu na relevantne odredbe Ustava Bosne i Hercegovine, te su identificirani uočeni nedostaci, na prvom mjestu, sa stanovišta kompatibilnosti ustavnog, s jedne strane, i zakonskog koncepta, s druge, u pogledu pozicije i funkcioniranja ove državne institucije izvršne vlasti. Treći dio ovog rada odnosi se na poremećaj u primjeni principa vladavine prava nastao dugogodišnjim ignorisanjem obaveze pravne prirode koja se tiče implementacije Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i njenih protokola te presuda Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu donesenih zbog povreda biračkih prava građana Bosne i Hercegovine u fazi izbora, odnosno u fazi legitimiranja javne vlasti. Sa stanovišta uočenih nedostataka data je analiza stanja demokratskog kapaciteta, kako opserviranih institucija zakonodavne i izvršne vlasti, tako i ukupnog ustavnog poretka Bosne i Hercegovine, s preporukama generalne naravi, u okviru kojih je moguće koncipiranje različitih konkretnih rješenja u skladu s principom vladavine prava.
institucije zakonodavne i izvršne vlasti
presude Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu
Proces evropskih integracija kao neposredna pokretačka snaga za reformu Ustava u Bosni i Hercegovini
Bosna i Hercegovina u kojoj se 1992–1995. dogodio tragični sukob u regionu, svoje novo ustavno uređenje dobila je u okviru Općeg okvirnog sporazuma za mir u Bosni i Hercegovini (1995) kao Aneks 4 – Ustav Bosne i Hercegovine. U proteklih trideset godina Bosna i Hercegovina je svojevoljno postala članica Vijeća Evrope (2002), a otvorila je i uvjetne pristupne pregovore s Evropskom unijom (2023). U radu se prvo postavlja pitanje da li je Bosna i Hercegovina, uz veliko prisustvo međunarodne zajednice, uredila državu u skladu s Kopenhagenskim i Madridskim kriterijima, kao što su to uradile i sve druge evropske države? Drugo, pristupanjem Vijeću Evrope i potpisivanjem Evropske konvencije o ljudskim pravima, država BiH se svojevoljno u Parlamentarnoj skupštini Bosne i Hercegovine (2002) obavezala da će svim licima pod jurisdikcijom države osigurati ljudska prava i slobode te se povinovati svim presudama Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Trideset godina poslije i dalje je upitno da li je i u kojoj mjeri država izvršila preuzete obaveze? Treće, s obzirom na iznimno veliku ulogu međunarodne zajednice u Bosni i Hercegovini, što obuhvata visokog predstavnika međunarodne zajednice (Aneks 10 DMS), Vijeće za implementaciju mira, Odbor voditelja vodećih međunarodnih organizacija, višenacionalne snage za provedbu mira EUFOR Althea, Ured Vijeća Evrope, Delegaciju Evropske unije i specijalnoga predstavnika Evropske unije, krajnje je vrijeme da se preispita da li su navedene institucije iskoristile raspoložive instrumente i izvršile barem ono što je bilo u njihovoj moći kako bi se Bosna i Hercegovina osposobila kao funkcionalna država i preuzela odgovornost za izvršenje prihvaćenih obaveza? Četvrto, s obzirom na izrazito važnu ulogu Komisije za demokraciju putem prava (Venecijanska komisija), koja nudi „pravo“ kao osnovnu garanciju za postizanje demokratskog uređenja i pomaže državama u tranziciji u dostizanju vladavine prava i zaštite ljudskih prava kao temeljnih evropskih vrijednosti, a brojnim je evropskim državama pomogla pri pisanju ustava, ostaje neodgovoreno da li je prijedlog Amandmana Venecijanske komisije o reformi Ustava Bosne i Hercegovine (2006), koji obuhvata reviziju ljudskih prava i sloboda, nadležnosti i odnose između institucija Bosne i Hercegovine i entiteta, Parlamentarne skupštine Bosne i Hercegovine, Predsjedništva i Vijeća ministara, u proteklom vremenu razmotren u Parlamentarnoj skupštini Bosne i Hercegovine? Kao zaključak se nameće, prvo, jačanje državnih institucija kroz urgentnu ustavnu reformu, te drugo, neupitna saradnja i angažman svih gore pobrojanih institucija cjelokupne međunarodne zajednice u Bosni i Hercegovini, kako bi Bosna i Hercegovina postala samoodrživa funkcionalna, moderna, demokratska, pravna, socijalna i ekonomska država koja će biti u stanju da izvrši sve svoje, kako regionalne, tako i međunarodne obaveze.
Opći okvirni sporazum za mir u Bosni i Hercegovini
Postignuća i zastoji u odvijanju procesa integracije BiH u EU
Ovaj doprinos pruža opći pregled postignuća i zastoja Bosne i Hercegovine u procesu integracije u EU i šta Evropska komisija očekuje da će se učiniti prije početka pregovora o pristupanju. Analiza u početku ispituje finansijska sredstva primljena od EU između 1996. i 2024. godine, kao i njihov utjecaj na investicione sektore, iako je i dalje teško razumjeti njihovu stvarnu iskoristljivost. Istraživanje se zatim fokusira na političke aspekte pregovora koji su doveli Bosnu i Hercegovinu, uprkos brojnim poteškoćama i kašnjenjima, do toga da postane zemlja kandidat i dođe do početka pregovora. Međutim, djelomična implementacija Agende 5+2 i 14 ključnih kriterija, čije potpuno ispunjenje Komisija uporno traži, ostaje značajna prepreka napretku procesa pristupanja, posebno s obzirom na opadajući interes EU za jugoistočnu Evropu, koji je nedavno zamijenjen djelomičnim, ali aktivnijim geopolitičkim interesom za Ukrajinu i Moldaviju. Nadalje, neadekvatnost Ustava uključenog u Dejtonski sporazum, složenost odnosa između konstitutivnih entiteta i naroda te razdorna uloga koju imaju OHR i velike sile prisutne u regiji, ometaju obnovu bosanskohercegovačke državnosti, kako je bilo dogovoreno još za vrijeme zasjedanja ZAVNOBiH-a 1943. godine, čime se slabi njen suverenitet i sposobnost uspješnog pregovaranja s EU.
Primat komunikativnog uma: javnoga i dijaloškoga
In memoriam Jürgen Habermas (18. 6. 1929, Düsseldorf – 14. 3. 2026, Starnberg) Pomak u prevladavanju isključivosti između religije i prosvjetiteljstva učinili su Max Horkheimer i Theodor W. Adorno knjigom Dijalektika prosvjetiteljstva. Svojom kritikom prosvjetiteljskoga uma Horkheimer i Adorno nastoje ponuditi nov pojam uma, koji neće slijepo vladati nad vanjskom prirodom. Oni žele da prosvjetiteljski um kritički razmisli o samom sebi i tako se pretvori u novi prosvjetiteljski um koji neće braniti postojeće po svaku cijenu niti cinički žrtvovati zahtjeve uma. Ova dvojica i sami su u nedoumici kako napustiti tlačenje vanjske prirode i kako, umjesto vladalačkog, naći novi tip uma. Wolfgang Welsch upućuje kritiku autorima Dijalektike prosvjetiteljstva pokazujući im da je Odisejev um posve druge vrste od uniformirajućega uma, tj. da je Odisej upravo tip uma što ga oni traže. Welsch im dalje prigovara da njihova teza o zapadnom umu, koji je u cjelini, od Parmenida do Russella, vladalački i instrumentalan, paušalna i neodrživa, jer u povijesti Zapada postoje i drugi tipovi uma (mistika, Montaigneova skepsa, Diderotova estetika). Ali moramo priznati da autori imaju pravo kad tvrde da je instrumentalni um bio dominantan u povijesti Zapada.
Nakon jednog dužeg vremena unutarnje konsolidacije časopisa u smislu blagovremenog izlaženja i tematskog ujednačavanja, uredništvo i redakcija časopisa inicirali su niz značajnih promjena koje bi u narednom periodu Dijalog učinile prepoznatljivim u relevantnim međunarodnim registrima srodnih časopisa, ali istovremeno i dragocjenom platformom domaće produkcije iz područja humanistike, društvenih znanosti i umjetnosti. S tim u vezi Dijalog kao „časopis za filozofiju i društvenu teoriju“ će od ovog broja biti obogaćen i prerasti u časopis za „filozofiju, društvenu teoriju i umjetnost“. To će podrazumijevati i dalje strukturne promjene na nivou redakcije i izdavačkog savjeta časopisa koje bi trebale biti završene tokom 2026. godine. Misija Dijaloga ostaje stvaranje i razvoj naučne, široko vidljive i pristupačne domaće i međunarodne platforme za relevantnu akademsku raspravu o svim bitnim pitanjima iz domena humanističkih i društvenih nauka, te umjetnosti i nauka koje se njome posebno bave. Dijalog će ostati platforma za sva fundamentalna pitanja koja na dubinski način zasijecaju bosanskohercegovačko društvo koja će na jedan kritički način ostati privržena njegovanju humanističkog i demokratskog nasljeđa ove zemlje. Pa ipak, ovaj broj otpočinjemo jednim žalosnim povodom. Prije par mjeseci, 14.3., ostali smo bez jednog od najvećih intelektualaca današnjice, Jürgena Habermasa. Društvene i humanističke nauke, ne samo BiH, nego i šire, izgubile su uistinu kanonskog autora koji je nesporno u značajnoj mjeri oblikovao našu suvremenu društvenu samosvijest propitujući neka ključna pitanja današnjice, kao što su stanje humanističkih i civilizacijskih vrijednosti u savremenom društvu, uloga društvenih i humanističkih nauka i intelektualaca u društvu, stanje teorije o društvu, demokratije i ljudskih prava, legitimitet demokratskih institucija i procedura i niz drugih pitanja. Gotovo kao nijedan drugi mislilac Habermas je osvijetlio suštinu modernog političkog poretka istraživši njegove početke i prateći njegov razvoj. Shvatio je da se na početku moraju potražiti elementi za odgovor na izazove i paradokse u koje je taj poredak zapao danas. Zato se posvetio istraživanjima samih početaka javne sfere, javnog mnijenja ali i konkretnih pitanja koja proizlaze iz izvorne demokratske diskusije građana zabrinutih za svoju slobodu i budućnost svoje političke zajednice u čemu možemo identificirati radikalno-demokratske zametke njegove deliberativne teorije, jer „validne su samo one norme oko kojih se sve zainteresirane osobe mogu složiti kao učesnici u racionalnim raspravama“. Izvor njihove validnosti nije ni ‘čovjekova priroda’, ni ‘univerzalna umnost’, a pogotovo ne ‘volja za moć’ ili ‘pravorijek’ političkog ili korporativnog moćnika što nam se danas želi nametnuti. Kao branitelj najšireg društvenog pluralizma, uključujući tu i pluralizam racionalnosti, Habermas je vidio posebnu zadaću filozofije u medijaciji između tih različitih formi, ali i u proizvodnji novih termina, teorija, kognitivnih prostora koji će olakšati konstrukciju pravednijeg i slobodnijeg polisa. U svom uvodnom tekstu „In memoriam Jürgen Habermas“ Mile Babić posebno akcentira intelektualnu transformaciju ovog autora u svojoj poznoj fazi prema religiji. On ističe kako je Habermas nastojao istaknuti razliku između znanja i vjere i tako ljude pozvati na razgovor, a ne na još veću polarizaciju, jer je svjestan da dosadašnje nastojanje za ukidanje religije vodi svijet u još veće sukobe, a ne u civilizacijski napredak. Nijedna strana nije sposobna za kritičku refleksiju, za promjenu svoje pozicije, za razgovor s drugom stranom; jedna je strana vjera (religija, zapravo politizirana religija, religiozni fundamentalizam), a druga je znanje (um, zapravo sekularni um, sekularistička znanost, scijentistički naturalizam). U povodu tridesete obljetnice postizanja i potpisivanja Daytonskog sporazuma ANUBiH je 18. i 19.11. 2025. godine upriličila međunarodni skup pod naslovom „30 godina Dejtonskog mirovnog sporazuma: dosezi u izgradnji mira i funkcionalne države“, s kojeg prenosimo nekoliko radova u zasebnom tematskom bloku. U tekstu Stefana Bianchinija naslovljenom kao “Postignuća i zastoji u odvijanju procesa integracije BiH u EU” autor pruža opći pregled postignuća i zastoja Bosne i Hercegovine u procesu integracije u EU i šta Evropska Komisija očekuje da će se učiniti prije početka pregovora o pristupanju. Analiza najprije ispituje finansijska sredstva primljena od EU između 1996. i 2024. godine, kao i njihov utjecaj na investicione sektore. Istraživanje se zatim fokusira na političke aspekte pregovora koji su doveli Bosnu i Hercegovinu, uprkos brojnim poteškoćama i kašnjenjima, do toga da postane zemlja kandidat i dođe do početka pregovora. Međutim, zaključuje autor, djelomična implementacija Agende 5+2 i 14 ključnih kriterija, čije potpuno ispunjenje Komisija uporno traži, ostaje značajna prepreka napretku procesa pristupanja, posebno s obzirom na opadajući interes EU za Jugoistočnu Europu, koji je nedavno zamijenjen djelomičnim, ali aktivnijim geopolitičkim interesom za Ukrajinu i Moldaviju. Nadalje, neadekvatnost Ustava uključenog u Dejtonski sporazum, složenost odnosa između konstitutivnih entiteta i naroda, te razdorna uloga koju imaju OHR i velike sile prisutne u regiji, ometaju obnovu bosanskohercegovačke državnosti, kako je bilo dogovoreno još za vrijeme zasjedanja ZAVNOBIH-a 1943. godine, čime se slabi njen suverenitet i sposobnost uspješnog pregovaranja s EU. U tekstu „Proces evropskih integracija kao neposredna pokretačka snaga za reformu Ustava u Bosni i Hercegovini“ autorica Lada Sadiković naglašava kako je proces evropskih integracija već zapravo pokrenuo obavezu BiH u pravcu izmjene Aneksa 4 – Ustava BiH 2002. godine, kada je BiH postala članicom Vijeća Evrope i Potpisnicom Evropske konvencije o ljudskim pravima (EKLJP), čime je službeno pristupila kolektivnom sistemu zaštite ljudskih prava i počela podnositi aplikacije Evropskom sudu za ljudska prava (ESLJP). Prva stvarna obaveza ustavnih promjena nametnuta je BiH kroz član II(2) Ustava BiH, danom potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma, koji propisuje direktnu primjenu EKLJP i njen prioritet nad svakim drugim pravom. Navedeno je potvrdila i Venecijanska komisija, ustvrdivši, da je proces evropskih integracija zapravo odredio, kako treba da izgleda moderna, demokratska i pravna država, koja štiti ljudska prava, kroz kriterije iz Kopenhagena i Madrida, Statuta Vijeća Evrope i EKLJP. Istovremeno, BiH je poseban slučaj gdje je kontrola nad procesom ustavnih promjena u rukama međunarodnih aktera, dok inicijativa za navedeni proces može doći iz inostranstva. Ono što ide u prilog zaključcima VK, jeste činjenica, da Aneks 4 – Ustav BiH nema demokratski legitimitet, donijet je izvan teritorije BiH na stranom engleskom jeziku, jedini u svijetu sadrži diskriminatorne odredbe na temelju koji pojedinci nisu jednaki pred zakonom, i nikada u proteklih trideset godina nije preveden i uvršten u Službeni list BiH. Zlatan Begić je u tekstu „Demokratski kapacitet institucija zakonodavne i izvršne vlasti BiH: Parlamentarna skupština i Vijeće ministara“ iznio nedostatke unutar aktuelnog ustavnog poretka Bosne i Hercegovine, sa stanovišta opšteprihvaćenih međunarodnih demokratskih standarda pravne prirode, temeljnih uzusa nauke ustavnog prava, odnosno sa stanovišta principa vladavine prava. U tom smislu, na prvom mjestu eleborirani su nedostaci u odnosu na način izbora i način donošenja odluka državnog predstavničkog ustavotvornog i zakonodavnog tijela – Parlamentarne skupštine Bosne i Hercegovine. Potom je data analiza strukture i načina odlučivanja Vijeća ministara Bosne i Hercegovine, odnosno odredbi državnog Zakona o Vijeću ministara u odnosu na relevantne odredbe Ustava Bosne i Hercegovine te su identificirani uočeni nedostaci, na prvom mjestu, sa stanovišta kompatibilnosti ustavnog, sa jedne strane, i zakonskog koncepta, sa druge, u pogledu pozicije i funkcioniranja ove državne institucije izvršne vlasti. Treći dio ovog rada odnosi se na poremećaj u primjeni principa vladavine prava nastao dugogodišnjim ignorisanjem obaveze pravne prirode koja se tiče implementacije Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i njenih protokola, te presuda Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu donesenih zbog povreda biračkih prava građana Bosne i Hercegovine u fazi izbora, odnosno u fazi legitimiranja javne vlasti. U tekstu Ane Ješe Perković „Ograničenja kondicionalnosti EU: Demokratska reforma i retorička europeizacija u BiH“ ističe se da spori i nejednaki proces eurointegracija ustvari na površinu iznosi i ograničenja EU kondicionalnosti, osobito u slučaju postkonfliktnih i duboko podijeljenih društava. Činjenica je, sugerira autorica, da unatoč povišenoj uključenosti EU u donošenje brojnih zakona u skladu s normativnim okvirima EU, ipak demokratska konsolidacija BiH izostaje. U tom pogledu ovaj tekst pokušava odgovoriti na pitanje zašto eurointegracijski proces proizvodi uglavnom formalne, no nipošto supstancijalne promjene. Jedan od odgovora leži i u samom ustavnom okviru BiH određenom Dejtonskim ustavom kojega karakterizira fragmentacija, mogućnost opstrukcija i blokada što sve dovodi do opstrukcije reformi i slabljenja odgovornosti. U tekstu „Daytonski ustav: univerzalna ljudska prava i njihova negacija“, Mile Babić polazi od teze kako je Dejtonski ustav „utemeljen na poštovanju ljudskog dostojanstva, slobode i jednakosti“. Utemeljen je, dakle, na najvišim dostignućima klasičnoga liberalizma, koji su sadržani u američkoj Deklaraciji o neovisnosti (1776), u francuskoj Deklaraciji o pravima čovjeka i građanina (1789) i u Ustavu Sjedinjenih Američkih Država (1878). Pa ipak, danas je klasični liberalizam u krizi jer se u cijelom svijetu pretvorio u neoliberalizam, u kojem je ugrožena ne samo politička i ekonomska jednakost, nego i sloboda i ljudsko dostojanstvo. Kriza liberalizma, argumentira autor, proizašla je iz krivoga poimanja čovjekove slobode, jer se zaboravilo da su ljudi rođeni slobodni i jednaki u dostojanstvu i pravima te da ih je Stvoritelj obdario neotuđivim pravima na život, slobodu i sreću; zaboravljeno je, dakle, da je sloboda i dar i zadaća, da je čovjekova sloboda omogućena i izborena. Umjesto moralnog univerzalizma danas vlada imperijalni (politički) univerzalizam koji negira moralne principe i ljudska prava radi uvećanja svoje moći, bogatsva i interesa. Što je slobodniji od svoga egoizma, to je čovjek komunikativniji (više povezan s drugima), tako da se individualna sloboda i communio uzajamno pretpostavljaju i uključuju. Autor ističe da Distrikt Brčko vrlo dobro funkcionira jer se u njemu poštuju univerzalna ljudska prava i partikularna (nacionalna i druga) prava. Distrikt Brčko može biti uzor i državi Bosni i Hercegovini, i entitetima, i kantonima, i općinama, ali je šutnja o tom uspjehu, zaključuje autor, znakovita. Drugi tematski blok ovoga broja posvećen je životu i djelu akademika Zlatka Ugljena. U sarajevskoj Umjetničkoj galeriji 7. februara 2026. godine promovirana je knjiga „Zlatko Ugljen – arhitektura/ kritike/ osvrti/ intervjui“ u izdanju Dobre knjige iz Sarajeva. Redakcija „Dijaloga“ objavljuje autorizirana izlaganja o knjizi ovog velikog arhitekta, redovnog člana Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine. U ovom broju objavljujemo izlaganja akademika Nikole Bašića: „Zlatko Ugljen – graditelj arhetoposa“, prof. dr. fra Marka Karamarića: „Kuća otvorenih vrata“, prof. dr. Erdina Salihovića: „Mjesto susreta čovjeka i kosmosa“, književnika Mile Stojića: „Ruža u oluji, Zlatko Ugljen“ i prof. dr Nine Ugljen: „Otvorena knjiga“. Sva izlaganja možda ponajbolje sažima uvid akademika Bašića koji kaže: „Zlatko Ugljen jest arhitekt koji djeluje u regiji, ali njegova arhitektura ne pripada geografiji, nego ontologiji. Nije mu bitno u kojem će se prostoru ostvariti – u Visokom ili u Jeruzalemu – jer njegovo mjesto nije zemljopisno, nego ontološko: to je mjesto susreta čovjeka i kozmosa. Taj tip prostora okuražio sam se imenovati – arhetopos – ishodišno mjesto u kojem se čovjek upisuje u svijet, oblikujući ga kroz arhitekturu kao duhovni i prostorni čin“. Ako bismo pak cijeli blok trebali sažeti u jednu rečenicu to bi zacijelo bila rečenica Mile Stojića: „Ugljen je pjesnik među našim arhitektima“. U rubrici „Pogledi i prikazi“ ovaj put donosimo sljedeće uratke: Ivo Komšić – Transcendentalna metoda i prenosivi kauzalitet; Žarko Paić – Genij i povijesna svrhovitost; Žarko Paić – Tehnika kao sudbina čovječanstva; Nevad Kahteran – Povodom 70. obljetnice Odsjeka za filozofiju i sociologiju Filozofskog fakulteta Univerziteta u Sarajevu te Nevad Kahteran – Crtica o profesorici Jeleni Berberović.
Medhótá śrávaḥ II: Misao i slovo: zbornik u čast Mislava Ježića povodom sedamdesetog rođendana
(Medhā utá śrávaḥ I: Thought and Word. Felicitation Volume in Honour of Mislav Ježić at the Occasion of His Seventieth Birthday, glavni urednik Ranko Matasović, urednici Ivan Andrijanić, Mario Grčević i Bojan Marotti, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Zagreb, 2023, 479 strana; ISBN 978-953-347-492-2 (cjelina) ISBN 978-953-347-471-7 (knjiga II))
Purišević, Fuad, Opće upravno pravo, Tom prvi, Pojmovno određenje uprave i nosioci upravne funkcije, 2022, 371 str. i Opće upravno pravo, Tom drugi, Teritorijalna organizacija uprave i radni/službenički odnosi kadrova u upravi u Bosni i Hercegovini, Planjax komerc, Tešanj, 2022, 222 str.
Elmana Cerić i Haris Cerić, Strip kao medij filozofske poruke: stripozofski pristup nastavi filozofije, Druga gimnazija, Sarajevo, 2020, 172 str.
Ka filozofskoj Kurʼanologiji: struktura iznačenje u Kurʼanu
Ideja razvijena u ovom radu je ideja filozofske Kurʼanologije ili al-falsa- fiyya al-Qurʾāniyya. Dugi niz godina se zalažem za filozofsku Kurʼanologiju, odnosno za Kurʼansku hermeneutiku, počevši od uvažavanja Kurʼana kao filo- zofske knjige. Pristup je ovdje, dakle, filozofski i teorijski. Kurʼan je prouča- van kao objavljeni, književni ili neka druga vrsta teksta. Predlažem da ga (pro) čitamo i kao filozofski tekst.
Predrag Finci – najraskošniji filozof estetičar u BiH i regionu
Predrag Finci je bosanskohercegovački i britanski filozof, pisac i esejist, koji potiče iz ugledne sarajevske sefardske porodice. Međutim, od 1993. godine živi u Londonu, gdje do odlaska u mirovinu radi kao slobodni pisac i gostujući istraživač. Autor je tridesetak knjiga i velikog broja eseja. Predstavlja glas apologije umjetnosti, usprkos svim nedoumicama i nevoljama koje su umjetnost snašle u našem dobu, i nedvojbeno je najproduktivniji i jedan od najznačajnijih autora porijeklom iz BiH. Ovaj naš “bosanskohercegovački BenAmi Scharfstein”, filozof-estetičar-komparativista, i dalje piše i vrlo je aktivan i skrajnje plodan filozofski pisac, te je autor u ovom nizu Fincijevih sažetaka (a sažetci su uvijek riskantno pojednostavljenje djela) napravio kronološki pregled njegovih knjiga. S radošću i izglednim nadanjima autor želi skrenuti pozornost široj akademskoj zajednici na njegov golemi oeuvre na intersekcijama.
Fincijev poetozofski oeuvre na intersekcijama
Dimitrije Mita Mitrinović (1887, Donji Poplat, BiH – 1953, Richmond-upon-Thames, Surrey, UK)
Pola stoljeća po smrti ovog zagovornika integracionističke kulturne ideologije u rasponu od etničkog nacionalizma do svjetskog panhumanizma i kozmopolitizma čiju srčiku tvori primordijalno jedinstvo religija, kao i promotora jugoslavenstva iz šire jugoslavenske perspektive, od lokalno srpskog i potom jugoslavenskog razdoblja supranacionalnog identiteta, o njemu je pisao naš uvaženi kolega Dušan Pajin. Autor ovog teksta na sedamdesetu obljetnicu smrti ovog bosanskohercegovačkog intelektualca, kojeg je Zapad još onomad priznao i koji je ostvario zavidnu akademsku reputaciju u Ujedinjenom Kraljevstvu i koji je uspostavio iznimno vrijedne linkove diljem Europe, nastoji ukazati iznova na značaj njegovog opusa u našoj sredini, gdje decenijama nije bilo riječi o njemu, niti su objavljivani njegovi radovi. Dakako, u tekstu kazujemo o Dimitriju Mitrinoviću iz Donjeg Poplata nadomak Stoca, sada u općini Berkovići, čija su trotomna Sabrana djela objavljena 1991. u Sarajevu u izdanju sarajevske Svjetlosti skrajnuta pred mitomanima iz sva tri naroda koji tvore vladajući bh. trolist u užasnom vihoru rata. Uostalom, kao i njegova poveznica panslavizma i Sarajeva u široj jugoslavenskoj perspektivi.
zagovaratelj europske unije i svečovječanske zajednice i njegov network
The New Real as the New Order of the Virtual and Hyperreal Existence
The essay is an innovative and original reflection of the problematics of the new virtual social reality and sexuality as re-instating and reinventing the real as the “New Real”, written in Baudrillard’s terminology, inspired by his works Seduction, Simulacra and Simulation and The Transparency of Evil, Essays on Extreme Phenomena for rethinking and deconstructing theories of social relationships, the philosophy of the postmodern society and sexuality in terms of simulation and hyperreality with significant references to Lacan’s conceptual system in his seminars “Love and the Signifier” in his Seminar XX. The interpretation of the “new reality”, the real and the hyperreal will make significant comparisons of Baudrillard and Lacan, referring to similar concepts, but understood and illustrated in a different context of Baudrillard’s philosophy of the postmodern and post-social state, simulations and technological virtual life and Lacan’s psychoanalytical hermeneutics of social and sexual relationships between signifiers. Theories and references studied and elaborated are used to provide and elaborate the idea and thesis of deconstruction of social and sexual relations in the “new order”, known as the “New Normal”, equivalently named the “New Real”, which signifies the “Real” in both Lacan’s, but primarily Baudrillard’s sense. The main focus is on the phenomenon of Internet interaction, its simulated reality, hyperreal lives formed by illusions of personal and interpersonal omnipresence, conceptualizing and designing social and sexual relations in virtual communication. In the current age, it is impossible to imagine the totality of life, consisted of work, entertainment, social contacts and sexuality without technology and virtual communication and relations as the only way of living and interacting with others. Virtual reality inevitable not only implies but impose virtual interpersonal social and sexual relations as social interaction via the screen, visual and au­ditive socializing and relationships, without experiencing the live visage or a touch of another person.
Čemu još obrazovanje? Misli uz spis iz Nietzscheove ostavštine “Obudućnosti naših obrazovnih ustanova”
U svojim predavanjima o budućnosti njemačkih obrazovnih ustanova Nietzsche prepoznaje trostruku nemogućnost: (i) nemogućnost filozofije, (ii) nemogućnost umjetnosti i (iii) nemogućnost istinske religije (tj. filologije). Ta nemogućnost proizlazi iz demokratskog ustrojstva institucija, koje se ne može pomiriti s njihovim aristokratskim porijeklom. Problem ipak pruža priliku povijesno-mislilačkom (a) pitanju o smislu obrazovanja, (b) pitanju o smislu naroda i (c) pitanju o smislu jezika.
Fenomen hermeneutike učitavanja: Heideggerova učitavanja Hölderlinu i Nietzscheu u drugome periodu mišljenja (1934–1946)
Povjesnicari filozofije, interprete i mislioci su iz opusa Martina Heideggera izdvojili mnoštvo fenomena sukladno njihovoj izrazitoj frekventnosti u odnosu na druge fenomene Heideggerova mišljenja, pa je tragom toga zbog svoje prividne nefrekventnosti jedan fenomen gotovo u potpunosti zanemaren – iako zapravo prožima cjelokupni Heideggerov opus i posebice drugi period mišljenja (1934–1946). Naime, ono po cemu je osoben Heideggerov drugi period mišljenja jeste njegovo interpretiranje djela ili dijelova djela mnoštva drugih mislilaca poput primjerice Hegela, Anaksimandra, Aristotela, ali posebice Hӧlderlina i Nietzschea – kojima Heidegger posvecuje mnoštvo predavanja, rasprava i govora. U tomu kontekstu, a tragom spomenute osobenosti drugoga perioda Heideggerova mišljenja, fenomen koji je umakao povjesnicarima filozofije, interpretima i misliocima – iako obuhvata i sve druge fenomene, bili oni frekventni u Heideggerovu opusu ili ipak manje frekventni – jeste fenomen koji možemo odrediti sintagmom: hermeneutika ucitavanja! Tako, hipoteza ovoga rada ogleda se u dokazivanju da su u Heideggerovu drugom periodu mišljenja prikaz teksta i interpretacija teksta toliko sjedinjeni da zapravo cine prikaz interpretacije ili interpretaciju prikaza na nacin da se više ne zna šta je prikaz teksta, a šta je interpretacija teksta. Upravo, na takav nacin ucitavanje interpretacije u prikaz ili prikaza u interpretaciju ozbiljuje fenomen hermeneutike ucitavanja što ima biti dokazivano školskom hermeneutikom heideggerijanske hermeneutike kroz mnoštvo pojedinih primjera u Heideggerovim govorima, predavanjima i raspravama o djelima Hӧlderlina i Nietzschea u drugom periodu mišljenja.
Nakon nekoliko tematskih brojeva Dijalog 1-2, 2023. predstavlja redovno izdanje koje se sastoji iz recentnih radova pristiglih u proteklom periodu, ali i nekolicine koji su usljed poteškoća izazvanih pandemijom Covid-19 naknadno prispjeli za objavljivanje. Pored izvornih znanstvenih radova, u ovom broju se nalazi i nekoliko preglednih radova s posebnim težištem na intelektualne portrete znamenitih bosanskohercegovačkih intelektualaca kao što su Predrag Finci ili Dimitrije Mitrinović. Na taj način redakcija Dijaloga nastavlja s praksom refleksije domaćeg mišljenja u dijalogu sa svjetskim tokovima. U ostatku ovog broja nalazi se i nekoliko osvrta na recentnija izdanja domaćih i autora u susjedstvu koja su obilježila protekli period. U svom tekstu “Fenomen hermeneutike učitavanja: Heideggerova učitavanja Hölderlinu i Nietzscheu u drugome periodu mišljenja (1934–1946)” autor Safer Grbić ukazuje na fenomen koji je, kako on pokazuje, umakao povjesničarima filozofije, interpretima i misliocima koji se referiraju na Hiedeggera. Premda je, po mišljenju autora, riječ o jednom sveobuhvatnom fenomenu, u smislu da on obuhvaća i sve druge fenomene, bili oni frekventni u Heideggerovu opusu ili ipak manje frekventni, tim prije zaslužuje posebnu pažnju. Riječ je o fenomenu hermeneutike učitavanja. S tim u vezi autor razvija, a i dokazuje hipotezu cijelog rada po kojoj su u Heideggerovu drugom periodu mišljenja prikaz teksta i interpretacija teksta toliko sjedinjeni da zapravo čine prikaz interpretacije ili interpretaciju prikaza na način da se više ne zna šta je prikaz teksta, a šta je interpretacija teksta. Vesna Stanković Pejnović i Damir Vesely u svom tekstu “Čemu još obrazovanje?” propituju jedan intrigantan spis iz Nietzscheove ostavštine. Riječ je o tekstu pod naslovom “O budućnosti naših obrazovnih ustanova”. Premda, na prvi pogled, malo neobična tema za ovog velikog mislioca, autori osvjetljuju širi kontekst unutar kojega Nietzsche pristupa obrazovnim problemima. U svojim predavanjima o budućnosti njemačkih obrazovnih ustanova Nietzsche prepoznaje trostruku nemogućnost: (i) nemogućnost filozofije, (ii) nemogućnost umjetnosti i (iii) nemogućnost istinske religije (tj. filologije). Ove nemogućnosti i zapriječenosti, prema Nietzscheu, proizlaze iz demokratskog ustrojstva institucija. Taj okvir je nepomirljiv spram, dosljedno Nietzscheovom stavu, aristokratskog porijekla i filozofije, i umjetnosti i religije. Problem ipak, argumentiraju autori, pruža priliku povijesno-mislilačkom (a) pitanju o smislu obrazovanja, (b) pitanju o smislu naroda i (c) pitanju o smislu jezika. Iva Šokičić u svom tekstu na engleskom jeziku “The New Real as the New Order of the Virtual and Hyperreal Existence” problematizira fenomen nove virtualne društvene stvarnosti seksualnosti u svjetlu bodrijarovske terminologije rekonstruirajući stvarnost kao Novo Stvarno. U fokusu autoričinog interesovanja je internetska interakcija, njezina simulirana stvarnost, hiperrealni životu oblikovani prema iluzijama personalne i interpersonalne sveprisutnosti, osobito konceptualizacije i kreranja društvenih i odnosa među spolovima u svijetu virtualne komunikacije. Nevad Kahteran u svom tekstu “Dimitrije Mita Mitrinović (1887, Donji Poplat, BiH – 1953, Richmond-upon-Thames, Surrey, UK”, na sedamdesetu obljetnicu smrti ovog bosanskohercegovačkog intelektualca, kojeg je Zapad još onomad priznao i koji je ostvario zavidnu akademsku reputaciju u Ujedinjenom Kraljevstvu i koji je uspostavio iznimno vrijedne linkove diljem Europe, nastoji ukazati iznova na značaj njegovog opusa u našoj sredini, gdje decenijama nije bilo riječi o njemu, niti su objavljivani njegovi radovi. U tekstu “Predrag Finci – najraskošniji filozof estetičar u BiH i regionu” Nevad Kahteran je napravio kronološki pregled njegovih knjiga kojim želi skrenuti pozornost široj akademskoj zajednici na, kako autor kaže, njegov golemi oeuvre na intersekcijama. Kerim Sušić je napisao osvrt na knjigu autora Elmane i Harisa Cerića izdatu 2020. godine pod naslovom Strip kao medij filozofske poruke: stripozofski pristup nastavi filozofije. Ova izuzetno zanimljiva i nadasve inovativna knjiga koju predstavlja Sušić svojim sadržajem, namjerom i ciljevima, te posebno kroz pozitivno ocijenjene ishode praktične primjene naznačenih teorijsko-metodoloških istraživanja, potvrđuje, cijeni autor, kako su moguće i poželjne inovacije koje će doprinijeti razvoju učeničke kreativnosti, kao i njihovom aktiv­nom i ravnopravnom učešću u oblikovanju nastavnog procesa. Milena Simović u ovom broju prikazuje knjigu, udžbenik Fuada Puriševića, Opće upravno pravo, Tom prvi, Pojmovno određenje uprave i nosioci upravne funkcije, 2022. i Opće upravno pravo, Tom drugi, Teritorijalna organizacija uprave i radni/službenički odnosi kadrova u upravi u Bosni i Hercegovini. Autorica konstatira da je snažan razvoj upravnog prava kao samostalne pravne discipline u bh. nauci popraćen odgovarajućim djelima koja se sveobuhvatno i sistemski bave upravnim pravom. To je upravo širi kontekstu u kome se javlja ova knjiga Fuada Puriševića. U ovom udžbeniku su sadržana poglavlja o temama kojima se, kako kaže autorica, autor kontinuirano duži niz godina bavi u svom naučnom radu, što posebno doprinosi naučnoj utemeljenosti udžbenika. Iako je ponajprije riječ o udžbeniku namijenjenom studentima, djelo prof. Puriševića ima izraženu pravnonaučnu vrijednost, na što ukazuje i obim bibliografije i korištenih pravnih izvora. Asim Mujkić u svom osvrtu naslovljenom kao “Prilog bosanskom pitanju” analizira osnovne ideje netom objavljene knjige Slave Kukića Narod i nacija (2023) koja je već izazvala polemičke tonove na bosanskohercegovačkoj javnoj, intelektualnoj i akademskoj sceni. Takav razvoj događaja upravo potvrđuje ključnu tezu autora osvrta, naime, da će za svakoga ko se upušta u analizu ili kritiku etnonacionalističke hegemonije u BiH koja već trideset godina drži u potčinjenosti njene ljude knjiga profesora Kukića predstavljati izuzetno vrijedan doprinos toj diskusiji. Knjiga Narod i nacija argumentirano otvara jednu sasvim novu perspektivu za razumijevanje ukupnog društvenog i političkog problema u BiH. Naime, Kukić, pored uobičajenog B-H-S nacionalističkog trojca koji sistematski razara društveno tkivo i svaku smislenu perspektivu za BiH, identificira “još jednog” člana u toj ekipi koji, možda na prvi pogled, nema izravno nacionalističko obilježje, ali ga Kukić obilježava kao “sastavnicu bošnjačkog nacionalizma” – ideju ‘bosanske nacije’. Nevad Kahteran piše osvrt pod naslovom “Medhótá śrávaḥ II: Misao i slovo: zbornik u čast Mislava Ježića povodom sedamdesetog rođendana”. Autor se poziva na vlastito poznanstvo i iskustvo intelektualnog druženja i suradnje s Ježićem konstatirajući da je upravo zbog svojeg poredbenofilozofijskog interesovanja i uklona za istočnjačke filozofije akad. Mislav Ježić više godina zaredom gostovao na Odsjeku za filozofiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu i da preko dvije decenije traje ta naša surađivačka konverzacija i prijateljevanje s ovim izvanrednim hrvatskim znanstvenikom koji, bez imalo dvojbe i krzmanja, spada u red vodećih europskih i svjetskih poznavatelja sa svojeg područja istraživanja, te nas je silno razveselila činjenica da su njegove kolege i studenti, sukladno dobrim akademskim običajnostima, posvetili ovaj Festschrift njemu u čast i nadasve znanstvenom opusu svjetskog značaja, koji je još uvijek narastajućeg karaktera, a kojeg se ne bi postidio bilo koji prestižni sveučilišni centar u svijetu.